Detta har hänt...
Det finns mönster på den här duken. Jag har sett dem förut.
-Jag ser dem. -Kan du rita vad du ser?
Jag har aldrig sett nåt liknande.
-Du valde fel sida, Sean. -Nej, du är död.
-Spelar det nån roll? -Stick härifrån, för fan.
Jag tänker inte göra det så enkelt för dig.
Du har en bebis i dig. Fler än en.
-Vad? -Herregud!
"Har man klåda, min käre herre, är den naturliga tendensen att klia."
Inte det här nu igen.
Nej, det här är inte bra för nån av oss. Helen...
Förlåt, jag ville inte skrämma dig.
Ingen fara. Jag bara...
Jag vet inte. Jag...
Jag tyckte att jag hörde nåt.
Det är nog inget.
Det måste kännas konstigt att komma tillbaka efter allt som hänt.
Det är bra mycket bättre än när jag kom tillbaka och du och Kelly var borta.
-Du vet att jag aldrig skulle... -Jag vet.
Nu går vi och lägger oss igen.
Jag försöker säga att du gjorde rätt val.
Nej, jag är ledsen, det kan jag inte göra.
Helen, det är nån konstig kille här, jag får ringa upp.
Mår du bra?
Hungrig.
Måste äta nåt...
Jag har ingen mat...
Jag ringer efter en ambulans, för du ser riktigt risig ut.
Larmcentralen. Vad har hänt?
Jag är i Stillman Park. Det ligger en kille på marken,
och han är genomskitig.
Jag vet inte vem han är men ni måste skicka hit nån,
för jag tror att han håller på att svälta ihjäl.
-Är ni nära honom? -Ja, precis bredvid honom.
Ja...han är inte här.
Förlåt.
Jag vet inte vad som hände.
Ska du följa efter mig överallt?
Jag gillar din nya lya, Sean, men jag följer inte efter dig.
Jag hemsöker dig. Det är skillnad.
Det är irriterande hur som helst.
Det var länge sen jag såg henne.
-Såg vem? -Diana.
Jag var där när hon föddes. Det är en speciell upplevelse.
Jag är inte van vid att hjälpa liv till världen.
Är det vad det här handlar om?
Vill du ha tack för att du var där när jag inte kunde? Tack, verkligen.
Tack för att du var där.
Jag uppskattar verkligen allt du har gjort för Diana och mig.
Synd att du inte tänkte på det. Innan det där sveket.
Ska det här bli nåt regelbundet?
Ska du dyka upp hela tiden och ge mig dåligt samvete?
För dåligt samvete är inte min grej.
Ser jag chockad ut?
Vi hade en del roliga stunder ihop, och jag uppskattar verkligen
allt du har gjort för oss alla.
För Diana, Adalind och mig.
Utelämnade jag nån?
För jag skulle verkligen vilja få slut på det här en gång för alla.
Jag vet inte om jag kan ställa upp på en halvdan hemsökelse, Sean.
Du skulle inte respektera mig om jag tog emot ett billigt tack
och gled in i...vad som än må vänta mig.
Vi har allvarliga problem att lösa.
Jag är trött. Jag vill bara sova.
Jag skulle uppskatta om du kunde lämna mitt rum!
Där har vi problemet.
Är jag i ditt rum, eller finns jag bara i ditt huvud?
Det är häftigt. Är jag ens här?
Okej. Visst.
Ta sovrummet du.
Nu börjar vi komma nånvart.
Enda sättet att bekämpa sina demoner lär vara att besöka deras helvete.
Vi har definitivt ett starkt hjärtljud.
-Hur ser det ut? -Är det friskt?
Ja, precis som det ska vara så här långt in i graviditeten.
Bara ett?
Räcker inte ett?
Jo, då. Ett är fantastiskt.
Men vi trodde...
Vi trodde att det kanske fanns fler.
Ja.
-Vad är det? -Jag tror...
-Vi har ett andra hjärtslag. -Verkligen?
Ja, du känner visst din kropp väl.
-Grattis. Ni ska få... -Tvillingar.
-Det är bara tvillingar. -Kanske inte.
Oj, det här var en överraskning.
Det finns ett tredje hjärtslag.
Tre?
Jag älskar dig, och vi klarar det här.
Jag vet att jag var död.
-Du var där, du borde veta. -Jag blev skjuten.
Jag vet att du tror det, men det kanske var nåt annat.
Jag kände kulorna, Hank.
Jag föll.
Jag visste att jag höll på att dö.
Och sen gjorde jag inte det.
Du såg vad som hände med Eve.
Jag kan inte förklara nåt som har pågått.
Jag tänker hela tiden att jag borde bära med mig pinnen.
-Gör du det? -Nej.
Men det är...
Man vänjer sig vid att bära sitt vapen.
När man inte har det så känns det som om man saknar en del av dig själv.
Jag vet, men vi har licens för det.
Jag försöker sluta tänka på den, men det går inte så bra.
Var är den?
Jag la tillbaka den i tunneln.
Borde du inte lägga den nånstans lite längre bort?
Nej. Jag vill förstå vad som hände. Jag vill veta var den kom ifrån.
Jag vill veta varför männen som hittade den begravde den,
och jag vill veta vad som står på duken den är insvept i.
Ibland kan vi vilja för mycket.
Tänk om vi fick veta och önskar att vi inte hade fått det.
Det är kanske därför den är begravd.
Varför förstörde de den inte bara då?
De kanske försökte, men kunde inte.
Vi har att göra med saker som kanske inte har en förklaring vi kan förstå.
Det är Wu.
Var är det meningen att vi ska vara?
Stillman Square Park.
Vi är där om en kvart.
Jag gillar inte lik på tom mage.
Okej. Jag är klar.
Kommer pappa ner?
Jag vet inte. Han är i sovrummet.
Jag tror att han hade mardrömmar i natt.
-Så synd. -Hej.
-Hur länge har du varit här? -En kvart.
Förlåt, jag försov mig.
Gick allt bra i går kväll?
Ja, visst. Vi hade jättetrevligt, eller hur?
Okej. Vi ringer senare.
-Okej. -Jag gillar den nya lyan.
Jag också.
-Adalind. -Ja?
Har du nånsin...
haft att göra med...
Vad?
Glöm det.
Ring mig senare.
Okej.
Jag gissar att han saknade legitimation.
RÄTTSLÄKARE
Vad ni ser är nog vad ni får.
Vi sökte efter kläder, men förutom ett barns smutsiga T-shirt,
en hög trasor och en basebollhandske,
vilken jag antar kunde ha täckt hans familjelycka, så är det allt.
Vi hittade varken plånbok, nycklar eller mobiltelefon.
-Vem hittade honom? -En joggare, runt kl. 6.45.
Han trodde att han sov under första rundan. Vid kilometer fyra
stannade han för en närmare titt och flippade ut en aning
när han insåg att killen var död.
-Var är den där högen med trasor? -Här borta.
Intryckta under några buskar, men jag tror att de har legat här ett bra tag.
Luktar gott också. Vill du att jag plockar fram dem?
Nej, lämna dem åt brottsplatsundersökarna för säkerhets skull.
Kolla offrets fingeravtryck.
Kolla om nån anmälde en naken man i parken nån gång i går kväll.
Det här är Portland. Jag kan behöva avgränsa det lite.
Antingen kom han till parken fullt påklädd
och blev bestulen på allt han hade,
eller så kom han till parken utan kläder och dödades inte för personlig vinning.
Det kan ha varit nåt sadistiskt sexmöte som gick snett.
-Verkligen? -Nej.
Det är Wesen.
MATCHNING FUNNEN
Han kanske inte har nån framtid, men han har precis tillräckligt med förflutet.
Jeremy Tauberg.
Gripen för förargelseväckande beteende förra året och rattfylla för tre år sen.
Lokal adress i sydväst.
Vi utgår från den adressen.
Hjälp!
Snälla, hjälp mig. Han ramlade i!
Jag kan inte dra upp honom! Han lekte bara i jorden.
Hans fot sitter fast i nåt.
Det måste vara en rot.
Herregud!
Det har definitivt legat där ett tag.
Minst ett par år, med så många rötter.
Kläderna är ganska förruttnade.
Jag vet mer när jag får obduktionsrapporten.
Bitar av kläderna på liket liknar dem som låg intryckta i buskarna.
Exakt vad jag tänkte.
Så ett lik begravs, börjar ruttna och blir mindre,
-vilket skapar ett hål där kroppen låg. -Ja.
Unge börjar leka, marken kollapsar, unge ramlar ner i hålet.
Jag är med.
Verkar inte det här hålet lite stort för en enda kropp?
Det kan ha varit en stor kropp.
Ja, men mamman sa att ungen lekte i jorden.
Jag ser ingen jord i parken, bara gräs.
Okej, så om allt är gräs...
hur blev jorden uppgrävd innan ungen ramlade i?
Nån grävde innan ungen började leka.
Men varför skulle nån börja gräva precis där en kropp låg begravd,
om de inte visste att kroppen låg begravd här?
Det är antingen en total slump, eller var mördaren den som grävde.
Vi tror på många saker, men inte på slumpen.
Ser du några spår efter en hacka eller spade?
Nej.
Men...
jag ser lite jord från hålet
spridd i riktning mot vår andra kropp.
Det låg fler än en kropp i hålet.
Och ett av liken tog sig ut.
Iklädd några jävligt läbbiga kläder.
Och därför ligger mr Tauberg naken och död i parken.
Så skönt att den här världen är logisk.
-Mer kaffe? -Ja.
Och mer biff.
Allvarligt?
Och blodig den här gången.
När åt du senast?
Det var ett tag sen.
Det är just det, man vet aldrig.
De ser alltid större ut än de är.
Men den här senaste...
hon räckte inte alls så länge som jag hade väntat mig.
Hon var söt, det är därför.
Jag blev distraherad av hennes ansikte.
Det misstaget gör jag inte om.
Förresten, ge mig ett par Bloody Mary.
Det känns som om det blir en vacker dag.
Steiger.
-Det är Renard. -Det var länge sen, Sean.
Ja, jag vet.
Jag måste träffa dig.
När?
I kväll.
Jag kan knappt bärga mig.
Tauberg, iklädd kavaj utan slips,
drack drinkar på Flannigans med några vänner efter jobbet,
gick hem runt elva.
En kollega sa att han alltid gick genom parken
-för han bodde på andra sidan. -Hans adress är på Sycamore,
några kvarter på andra sidan.
Så var Tauberg ett mål för att han var lättillgänglig eller för sina kläder?
Tauberg var 186 cm och vägde 77 kg.
Det begränsar det lite.
Jag fick en träff på Taubergs kreditkort.
Det användes i morse på Sunnyside Diner, cirka 1,5 km från parken.
Vill ni kolla det, eller vill ni att jag...
Kan du beskriva honom?
Han såg normal ut, antar jag.
Brunt hår, kanske 180 cm lång.
Inte kraftig, bara normal.
Förutom det han sa. Det var inte normalt.
Vad sa han?
Jag minns inte ordagrant,
men nåt om att det han åt var större än han trodde,
men sen sa han att "hon" inte var så stor som han trodde,
och nåt om att hon hade ett sött ansikte, och att han blev distraherad av det.
Jag vet inte.
Det lät som om han just hade kalasat på nån brud.
Det gjorde mig lite ställd.
Tror du att du kan ge en beskrivning till en fantomtecknare?
Visst.
Vad har han gjort egentligen?
Han är en person av intresse i en mordutredning.
Burkhardt.
Ja. Vi kan vara där om 20 minuter.
Vänta, är offret en kvinna?
Tack.
Rättsläkaren är klar.
Offret var en kvinna.
Jag kände det på mig.
Offret var i 35-årsåldern.
Trots att hud täcker en stor del av liket fanns det väldigt lite nedbrytningsvätska.
En obalsamerad vuxen bryts normalt ner på åtta till tio år.
Efter sju år borde det finnas mycket mindre hud kvar än det finns här.
Nån aning om hur länge hon låg begravd?
Längre än fem år, kanske mer.
Vi vet mer när vi får tillbaka insekterna.
Men en del av hennes hud har på nåt vis hårdnat till ett vaxartat skal.
Jag tog underhudsprover
och hittade spår efter ett enzym som jag aldrig sett förut.
Liknade det nåt?
Matsmältningsenzym, men det är inte allt.
Ser du skåran här? Den fick hon antingen innan hon dog eller precis efter.
Det fanns inte ett spår av organvävnad kvar i henne.
Avlägsnades hennes organ?
Ja. Men det fanns inga snittmärken på benen,
vilket man skulle få om nån hade använt en kniv.
Men det finns märken på benen som tyder på tänder.
Ser ni fördjupningarna? De finns i stort sett överallt.
Det ser ut som om nån har gnagt på det.
Alla är likadana.
Vartenda ben i hennes kropp.
-Mamma? -Vad?
Känner du Meisner?
Hur känner du till det namnet?
Pappa sa hans namn många gånger i går kväll.
-Varför? -Jag vet inte.
Ibland sa han det riktigt högt, som om han var arg på honom.
Känner du honom?
Meisner? Ja.
Eller jag kände honom.
-Han dog, raring. -Åh, så sorgligt.
Vad hände med honom?
Han hamnade i ett otäckt bråk med några riktigt otäcka män.
Var pappa en av dem?
Ska vi äta lunch?
Jag känner Meisner.
Du träffade honom en gång för väldigt länge sen,
men du var så liten att du nog inte minns det.
Jag minns det visst. Han var i en helikopter med mig.
Just det.
-Vad minns du om honom? -Han var snäll.
Ja, han var snäll.
Han ville att kungen skulle flyga.
Jag är kungen!
Nej!
Det tror jag inte att han gjorde.
Jag vill träffa Meisner igen.
Det blir lite svårt.
-För som sagt, han är död. -Jag vet.
Men jag vill träffa honom ändå.
Just det. Och Eve är här.
Vad? Var?
I väggen. Hon mår inte bra.
Hon ritade också.
Älskling, jag ska gå ner dit.
Om Kelly väsnas, säg bara till mig, okej?
Okej.
Eve?
Herregud, Eve!
Hör du mig?
Okej.
Vad gör du här nere?
Vi måste få ut dig härifrån.
Du måste stå upp.
Okej.
Du måste gå först. Kom nu.
Okej. Jag är precis bakom dig.
Klarar du det?
Okej.
Okej, jag har dig.
Bort hit. Jag har dig.
Hämtar du ett glas vatten åt mig?
Okej, lägg dig ner bara.
Okej.
Ska hon bo i min säng nu?
Nej, raring, hon vilar bara.
Kommer hon att dö?
Jag hoppas inte det.
Men jag tror att hon har feber.
Jag ska hämta en kall handduk.
Diana?
Herregud.
Diana!
Diana?
Det är nog ingen bra idé för dig att vara...
här nere.
Jag har nog hittat nåt.
Ganska likt.
Nick, jag hoppas att det är du där nere.
Ja, det är jag och Hank. Vi trodde att ni skulle vara här.
Vi var på läkarundersökning.
Är allt okej?
Okej, okej och okej.
-Va, tre? -Ja, tydligen.
-Grattis! -Tack.
Jag är verkligen glad för er skull.
Vad letar ni efter?
Det här.
Átaktos Fuse.
Kolla in din grekiska.
-Det finns nog en översättning här. -På latin.
Vi tar reda på vad det betyder.
Ser ditt offer ut så där?
-Ett av dem. -Fler än ett?
Ja, vi tror att han är ansvarig för två väldigt olika brott.
Vi har bara inte lyckats koppla ihop dem.
Átaktos Fuse, eller Bestia Festiva,
betyder löst översatt "festmänniska".
"Festmänniska", verkligen?
-Ja, det står så. -Ja, precis här.
Översätts till:
"Din festmänniska var inspirationen för Dionysos."
Gamla goda Dionysos, vinets och orgiernas gud.
Vänta, det här kan inte stämma. Det står att Átaktos Fuse är odödlig.
Det är givetvis en metafor.
Nej, det står att den återuppstår från jorden en dag vart sjunde år.
Vart sjunde år?
Det låter som om det är dags för ett nytt offer.
Och han kommer bara ovan jord i 24 timmar?
Enligt den här.
Om jag uppstod en dag vart sjunde år skulle jag vara en festmänniska.
Men på de 24 timmarna måste den hitta en matkälla att ta med under jorden
-och äta av. -Och med matkälla menar du...
Nån stor nog att livnära dem under jorden.
Så den här killen kanske letar efter sitt nästa extra stora matförråd.
Wu skickade just en fantombild av killen från restaurangen.
Så det är vår Átaktos Fuse.
Vänta lite. Jag har sett det ansiktet förut.
Jag tror att jag känner honom.
Hur kan du känna honom om han bara är ovan mark en dag vart sjunde år?
Nej, det var mer nyligen än så.
Då kan det inte vara samma kille.
Nej, jag lovar, det är samma kille. Jag har sett hans ansikte nånstans.
Skickar du teckningen till mig?
Vi har mindre än 24 timmar på oss att lösa det,
för om vi inte hittar honom i kväll är han borta i ytterligare sju år.
Hej, Adalind, är allt okej?
Eve är här. Hon har levt i tunnlarna.
-Vad? -Hon är ganska illa däran.
Jag visste inte att hon var här, Diana kände hennes närvaro.
-Kan du komma hem? -Ja, jag kommer så snart jag kan.
Tack.
Eve har levt i tunnlarna.
-Hur länge? -Jag vet inte. Adalind fick just veta det.
Jag måste hem och ta hand om det här.
Jag släpper av dig på väg till stationen.
Beställde jag den?
Från mannen i baren där borta.
-Känner du honom? -Jag tror inte det.
-Vad tänker du göra? -Ta reda på var min drink är.
Jag vet inte vad du tror att du sysslar med,
men jag ska gå ut och röka,
och om du har mage att visa dig där ute
så sparkar jag dig härifrån till Houston.
Annars är det bäst att du sticker. Uppfattat?
Högt och tydligt.
Bartendern. Om jag får be.
Hej!
Jag tog med en drink.
Vad försöker du göra nu, ragga upp mig?
Nej, jag tyckte bara synd om dig eftersom jag raggar upp din tjej,
och vi kommer att ha riktigt kul, men inte du.
Säg inte att jag inte varnade dig.
Skål.
-Hej. -Tack för drinken,
men det är nog bäst att du går.
Han blev nog inte så glad över att du bjöd mig på en drink.
Blev du?
Ja.
Jag träffade honom just.
Då borde det inte bli alltför svårt att glömma honom.
Bartendern!
En omgång drinkar till alla som tycker att det är en härlig kväll att leva!
Höj musiken också. Nu sparkar vi igång festen.
-Okej, då kör vi. -Okej.
Vad sägs om en liten promenad?
Visst.
Du är verkligen kul.
Man måste leva för stunden.
Ristade du in allt det där i tunneln?
Jag vet inte. Jag tror det.
Jag borde ha berättat för er att jag var där.
Hur länge har du varit där?
Sen Monroe och Rosalee, jag vet inte ens hur länge det är.
Jag ville ta mig därifrån, men varje gång jag försökte...
kunde jag bara inte röra mig.
Diana visste att du var där nere.
Hon visste att du ritade.
Hon ritade samma sak.
Många av dem är likadana.
Det är nog på tiden att jag säger förlåt för det jag gjorde mot dig.
Jag berättade för Nick att du var här.
Hur känner du dig?
Som om jag verkligen inte borde vara här.
Du är inte i skick att gå nån annanstans.
-Vem har ritat de här? -Diana.
Jag såg dem också.
Var?
I tunneln.
Har du gjort det här?
Ja, jag minns att mina händer var alldeles såriga.
Det är de inte längre.
Var kommer allt det här ifrån?
Jag vet inte.
Jag tror att det är kopplat till det som läkte oss.
Nick!
-Ja? -Hank är på telefon.
De har hittat ett lik till.
Det är verkligen fint här.
Det är vackert.
Hur länge har du bott här?
I Portland? Länge.
För åratal sen ägdes all den här marken
av en väldigt förnäm ung herre,
som insåg behovet att bevara naturen för kommande generationer.
Det är synd att vi inte kan tacka honom.
Jag undrar hur Portland var på den tiden.
Du skulle ha varit en minoritet.
1850 var det här en stad i gränsområdet.
Det gick fem män på varje kvinna.
Jag skulle nöja mig med en enda bra.
Det här kommer att göra mig galen.
Det är kanske nån du brukade jaga med.
Vad? Nej.
En av Buds vänner, då?
Jag tror nog att vi känner alla Buds vänner.
Det kanske var en kund.
-Din eller min? -Vilket som.
Kanske.
Jag vet inte.
Hans hår kanske var annorlunda senast du såg honom.
Just det!
Hår!
Fel.
Prova med glasögon eller ett skägg.
Ja, glasögon.
Nej!
Skägg.
Herregud.
Jag känner inte honom.
Gör du inte? Efter allt det här?
Nej, jag känner honom inte personligen, menar jag.
Han är killen från parken.
-Monroe, känner du honom eller inte? -Ja, det gör vi båda!
-Vi har sett honom hundra gånger! -Vem är det?
William Stillman.
STILLMAN SQUARE PARK - EN PÄRLA I PORTLAND
-Statyn? -En av Portlands tidigaste bosättare.
Parken namngavs efter honom. Stillman Park.
Herregud, det var där liken hittades.
Och i boken stod det att det var en odödlig Wesen.
Menar du att det faktiskt är William Stillman?
Säg det du.
-Vi måste ringa Nick. -Ring honom.
Samma slags sticksår.
Men Donald Simpson här har sina kläder,
så varför döda honom?
Bartendern sa att offret var med en kvinna i baren,
men hon gick med en annan kille som bjöd henne på en drink.
Han identifierade honom från fantombilden. Det är vår kille.
Monroe ringer mig på FaceTime.
-Monroe. -Nick, vi vet vem det är!
Det är därför jag ringer på FaceTime.
Vi måste visa er. Det är William Stillman!
Nej, Monroe, det är parken.
Nej, det är William Stillman. Killen!
Jag ritade dit skägget. Det är samma kille.
Det var därför jag visste att jag hade sett honom.
Det stod väl i boken att han var odödlig?
Och om han verkligen bara kommer upp ur jorden en gång vart sjunde år,
och han kommer upp ur parken, sin park...
Jag menar, kom igen! Inte undra på att han skänkte markerna.
-Det är dit han för tjejen. -Vilken tjej?
Den han tänker döda.
Det har inte gått så bra för dig.
Nej.
Jag röstade på dig. Varför gav du upp?
Det var inte jag.
Det såg ut som du.
Menar du att nån använde en Verfluchte Zwillingsschwester på dig?
Det är inte därför jag är här. Jag...
Jag behöver din hjälp.
Jag trodde inte att du kom in för att köpa en gitarr.
-Vad är problemet? -Jag blir hemsökt.
-Nån du känner? -Ja.
Var du ansvarig för deras död?
-På sätt och vis. -Vill du vara lite mer specifik?
Jag dödade honom för att göra slut på hans lidande, och det här är tacken.
Är det verkligt, eller håller jag på att tappa förståndet?
Okej.
Det här blir inte enkelt.
Vad tog du med åt mig för att ta reda på det?
Det här var min fars och hans fars dessförinnan.
-Du är verkligen desperat. -Ja.
Hur desperat?
Då så.
Låt oss ta reda på om den här vålnaden är verklig.
Den här vägen.
Aspirateur d'Esprits?
Ett andevakuum?
Om några andar är fästa vid dig, så drar det här ut dem.
Vad ska jag göra?
Klä av dig och stig in.
Allvarligt?
Du vill väl ta reda på om du verkligen blir hemsökt?
Om det bara är hjärnspöken så händer inget.
Vad gör du?
Jag bara insuper allt.
Andas in luften.
Lyssna på syrsorna.
Titta på stjärnorna.
Känner du det?
Känner du allt?
Det är livet.
Så många människor glömmer...att leva.
De uppskattar inte det de har.
Du har rätt.
Vi har för bråttom, eller hur?
Jag vill kyssa dig.
Vill du?
Ibland är det okej att ha bråttom.
Mår du bra?
Jag är bara så lycklig över att vara i livet.
Jag tror att vi kommer att tillbringa mycket tid tillsammans.
Jag hoppas det.
Jag hör syrsorna.
De låter så glada.
Sambandscentralen, finns det några tillgängliga enheter...
Vi börjar där liken låg begravda.
Du är Grimmen.
Ja.
Tack.
Vad måste en tjej göra för att hitta den rätte i den här stan?
-Redo? -Få det överstökat.
Det bör inte dröja alltför länge nu.
Nej!
Så Portlands hyllade pionjär var en 200 år gammal cikada-Wesen.
Det får en att undra...
hur många lik som ligger begravda här i parken.
Eller inte.
Förståndet är en fruktansvärd sak att mista.